Kāpēc man ir bail no rupjiem cilvēkiem? – pirmais turpinājums 28.08.2019
Kāpēc man ir bail no rupjiem cilvēkiem? – raksta sākums
Edgara viedoklis: Atbildē sniegtie padomi ir saldi, taču šādi cerētais rezultāts netiks sasniegts. Pietiekami liela iespēja uz tādu mīlestības pilnu aizrādījumu priekšniekam, var saņemt iespēju meklēt izaicinājumus jaunā darbā. Jo pirmkārt, tiek ignorēts iemesls tādai priekšnieka uzvedībai. Otrkārt, mīlestības emocija nav lipīga, ja bērnībā un vēlāk augot šīs emocijas uztvere bijusi nomākta ar citām emocijām, tad ietekmes uz otru cilvēku nebūs. Treškārt, lai attiecības starp cilvēkiem kļūtu dvēseles izaugsmi veicinošas, ir nepieciešams, lai sabiedrības attiecību modelī būtiski samazinātos konkurences un sacensības kults – aizstājot to ar sadarbību kopējiem lieliem mērķiem un katra individuālajiem mazajiem mērķiem. Vienlaikus arī no valdošās elites jābūt apziņai, ka tai pret pārējo tautu ir pienākums veicināt izaugsmi un labklājību, nevis turēt kā slaucamu govi. Tad arī mīlestība caur kopīgas sadarbības mērķiem un darbiem pati būs klāt.
Par sadarbības pozitīvajām īpašībām visi zin, tomēr konkurence dominē attiecībās – jo vairums grib būt labākie, varenākie, bagātākie utt. Savukārt priekšgalā var būt tikai neliela daļa un tikai tad, ja pakāpjas uz citu pleciem. Lūk tad arī konkurences princips – kļūsi par uzvarētāju, ja izdosies pakāpties uz citiem – nav savietojams ar mīlestības emocijām. Tas ir līdzīgi kā ar smaidu – atiezti zobi bez atbilstošas patiesas emocijas nesaņem neko vairāk par to ko ir vērti. Starp citu – atiezti zobi dzīvnieku pasaulē ir agresijas pazīme.
Labs modelis pareizām sabiedrības attiecībām noder paraugs kā funkcionē jebkurš daudzšūnu organisms, it īpaši cilvēks. Ja pieņemam, ka sabiedrība ir organisms kopumā, šūnas – cilvēki, orgāni – to kopumi (biedrības, uzņēmumi, pārvaldes struktūras), asinsplūsma – naudas un citu dzīvībai vajadzīgu lietu kopums. Ja pārnesam esošās attiecības kādas tās ir tagad, tad redzēsim, ka šis organisms sanāks kropls, pilns ar ļaundabīgiem audzējiem, ar niecīgām izredzēm izdzīvot, kur nu vēl attīstīties.
Savukārt, ja pievienosim Jūsu slavēto visvareno mīlestības enerģiju kādai šūnu daļai, diemžēl būtisku uzlabojumu nepanāksim. Jo tā ir tikai viena no šūnas vajadzībām. Ja daudzas citas pamatvajadzības netiek pienācīgi nodrošinātas, tad mīlestība nespēs veikt savu attīstošo iedarbību. Bez tam milzīgā mīlestība nav cilvēka attīstības galējā fāze. Tā ir tikai emocija (viena no daudzajām) – jā spēcīga, jā attīstoša, jā pozitīva utt., bet tomēr tikai emocija. Dzīvās dabas attīstības hierarhijā, tā ir pakāpiens (tāpat kā pārējās emocijas) saprāta attīstībā, kura iespējas ir daudz plašākas.
Te vietā piebilst, ka mīlestības emocija ir laba, vajadzīga – piešķir virzienu uz pozitīvu radošu saprāta darbību. Bez tam, pārstājiet jaukt kopā nesavietojamas īpašības, kuras piedēvējat kā Dievam esošas – esamību visā un it visur, kas atbilst pirmmatērijām (ar to īpašībām) kā visa esošā pamats un norisošo procesu virzītājspēks, kuru darbībā nav nekādas personīgas ieinteresētības vai mērķu, no tiem mērķiem, vēlmēm un vajadzībām, kuras parasti piemīt dzīvām būtnēm (tātad dvēselēm – neatkarīgi no fiziskā ķermeņa esamības vai neesamības). Tad lietu kārtību ir iespējams saprast, pārstāt maldīties mītos, un reāli virzīties uz priekšu.
Elvitas Rudzātes komentārs: Priecājos, ka Edgars uzdrošinājās paust savu viedokli, kas atšķiras no mana viedokļa.
Mīlestība nav emocija. Pieķeršanās ir emocija, kas rada patīkamas izjūtas. Ļoti daudzi pieķeršanās izjūtu sauc par mīlestību. Mīlestība ir jūtas. Līdzībās runājot, kad jūrā ir vētra, tad ir lieli viļņi, kas ir emocija, bet arī vētras laikā jūras dzelmē ir miers un klusums, lūk, tā ir mīlestība.
Es neesmu no tiem cilvēkiem, kas kaut ko iesaka tikai teorētiski. Es esmu visu pārbaudījusi praksē. Esmu redzējusi kā negatīvi priekšnieki mainās mīlošu kolēģu klātbūtnē. Esmu redzējusi kā atveseļojas no smagām slimībām slimnieki, kas atver savu sirdi mīlestībai un piedošanai. Esmu pieredzējusi Augstāko Spēku klātbūtni un palīdzību brīžos, kad man ir bijis ļoti grūti.
Edgaram ir labi attīstīts intelekts, bet ar to ir par maz, lai palīdzētu sabiedrībai kļūt labākai. Cilvēks, kas mīlestību uztver tikai kā pozitīvu emociju, diemžēl nav izjutis mīlestības jūtas. Taču katram tāda iespēja tiek dota, ja tikai ir drosme paskatīties uz dzīvi plašāk, atsakoties no saviem uzskatiem.
Es kādreiz neticēju Dieva un Smalkā plāna eksistencei, un tieši tāpēc piedzīvoju ciešanas, kas patiesībā bija mana pēdējā iespēja, lai es nostātos uz pareizā ceļa. Es šo iespēju izmantoju un esmu ļoti pateicīga Dievam, ka Viņš man tādu deva, jo man likās, ka es to jau vairs nebiju pelnījusi. Edgaram savs ceļš ejams un caur ērkšķiem ir jānonāk uz patiesā ceļa. Vai viņš izlauzīsies cauri ērkšķiem vai nē, tas būs atkarīgs no viņa izvēlēm, bet labā ziņa ir tā, ka Dievs viņam tādu iespēju noteikti dos, jo citādi viņš nelasītu manus rakstus Domātājs.lv.