Kas man jāmācās no bērnībā piedzīvotā notikuma? 22.11.2019
Lauma jautā: Vakar meditācijas laikā no zemapziņas dzīlēm uznira bērnības aina, kurā Ziemassvētku eglītes vakarā skolā mums visiem tika izdalītas liecības. Toreiz es saņēmu arī atzinības rakstu par glītu rokrakstu. Es pati
biju iepriecināta par rezultātu, bet atcerējos mammas reakciju. Viņa izteica nožēlu, ka es esmu saņēmusi TIKAI diplomu par glītu rokrakstu, bet mana blakus sēdētāja saņēmusi godalgu par labām atzīmēm. Meditācijas laikā
es izjutu kā atgriezās tovakar piedzīvotās izjūtas. Mani pārņēma sajūta, ka mamma mani nemīl, ka esmu viņu sāpinājusi, ka neesmu saņēmusi atzinības rakstu par labām atzīmēm. Krūtīs ielija vainas izjūta, ka neesmu bijusi uzdevumu augstumos, ka neesmu bijusi gana laba. Es sajutos vainīga, ka neesmu varējusi viņu iepriecināt.
Es ilgu laiku neapzinājos, bet vakar sapratu, ka bērnības notikums mani ietekmējis visus tālākos dzīves gadus. Darba vidē it īpaši. Katru reizi, kad kāds darba kolēģis vai vadītāja izrāda neapmierinātību ar gala rezultātu, manī parādās vainas izjūta, ka neesmu bijusi gana laba darbu izpildē. Citiem vārdiem sakot, es jūtos vainīga, ka nespēju būt perfekta paveiktajos darbos, ka nespēju piepildīt citu cilvēku gaidas, kuras viņi likuši uz mani.
Vēlos saprast:
1) Kas man jāmācās no bērnībā piedzīvotā notikuma?
2) Kā pareizi reaģēt, kad atkal parādās vainas izjūta, ka neesmu uzdevumu augstumos, ka neesmu gana labi paveikusi kādu darbu (vadītājas, kolēģu acīs)?
Elvita Rudzāte atbild: Laumai ir jāmācās nesalīdzināt. Viņas mamma viņu salīdzināja ar citu bērnu un nebija iepriecināta par rezultātu, bet, ja viņa nebūtu Laumu salīdzinājusi ar citiem, tad viņai neapmierinātība nebūtu radusies. Ja Lauma būs mācījusies no mātes kļūdas un savus bērnus nesalīdzinās ar citiem bērniem vai savā starpā, tad viņa mammas neapzināti doto mācību būs apguvusi.
Tāpat Laumas dzīves piemērs apstiprina, ka uzslavas un apbalvojumi ir ļoti bīstami cilvēka pašapziņai – kādu izceļot, tu negribot citus pazemini. Visi cilvēki, kas gaida sava darba novērtējumu, agrāk vai vēlāk sastapsies ar vilšanās situāciju, tāpēc dzīves gudrība ir – NEGAIDI NEKO, VIENKĀRŠI DARI VISU AR MĪLESTĪBU, NEGAIDOT NEKO PRETIM.
Cilvēki domā, ka tikai no viņu darba būs atkarīgs rezultāts. Lielā mērā tā tas patiešām ir, bet ne pilnībā, jo rezultātu nosaka Dievs, lai pievērstu cilvēku kādai viņa neapgūtai mācībai. Piemēram, Laumas gadījumā viņai var darbā kaut kas nesanākt perfekti tikai tāpēc, ka Dievs vēlas, lai viņa iemācās sevi nesodīt par neveiksmi, bet priecājas par to, kas ir izdevies, un dara ikvienu darbu ar mīlestību. Svarīgi ir darīt darbu tik labi cik spēj un ar mīlestību, bet ne tāpēc, lai kādam izpatiktu un saņemtu labu novērtējumu, bet gan lai darbu darītu Dievam. Dievam ir tikai viens kritērijs – vai tu dari darbu ar mīlestību? Ja jā, tad viss ir kārtībā un saņemot kritisku piezīmi no vadītāja par darba rezultātu tā tevi nesatrauks.
Brīdī, kad parādās vainas izjūta, nepieciešams to noķert un kā ar labu draugu aprunāties, lūdzot tai iet projām. Vainas izjūta ir tikai skolotājs, kas atgādina, ka dzīves eksāmens vēl nav nokārtots. Tas nekas, ka izkrīti eksāmenā. Galvenais ir apzināties pieļauto kļūdu un kārtot eksāmenu tik ilgi, kamēr tas tiks nokārtots. Atceries, ka mācība ir apgūta tikai tad, ja dzīves eksāmens par doto mācību ir nokārtots 7 reizes.
Sociālais uzņēmums “DVĒSELES MIERS” aicina piedalīties onkoloģiskos slimniekus (pieaugušos) psihosociālās rehabilitācijas programmas “Per aspera ad astra” septiņu nodarbību ciklā “IESPĒJU UN RESURSU MEKLĒŠANA”, 12.09.2024.- 24.10.2024. “Per aspera ad astra” tulkojumā no latīņu valodas – “Caur ērkšķiem Lasīt vairāk …