Ko es daru nepareizi komunikācijā un dzīves uztverē? 30.07.2021
Ilze jautā: Man ir dzīves mācības jautājums. Ar vīru esam laulībā 2.5 gadus. Gadu atpakaļ bija iespēja iegādāties lauku īpašumu ļoti ainaviskā vietā. Ļoti sena mājvieta, ar pauguriem un upi. Kad pirmoreiz aizbraucām, uzreiz sapratām, ka ir Īstā. Emocionāli un fiziski ļoti labi tur jūtos, tur ir meža zvēri, daba, klusums, miers. Māja ir veca, bet dzīvojama. Es visu mūžu esmu sapņojusi dzīvot mājā, kur var no rīta iziet laukā basām kājām, sajust zemi.
Problēma tajā, ka man ļoti ir vēlēšanās māju atjaunot, vienojāmies ar vīru, ka kanalizācijas ūdensapgādes sistēmu viņš sataisīs, pat vienojāmies par termiņu, taču manā izpratnē procesi notiek ļoti lēnu, vai drīzāk nenotiek. Ar sirdi jūtu, ka vīram māja nav prioritāte, vīrs pat aizgāja no darba, lai varētu veltīt sevi pusgadu mājai, taču jau ir saplānoti 3 atpūtas braucieni, paralēli mācības, nogalēs citas iespējas, skriešanas un māja gaida, arī es gaidu. Katru reizi, kad ieeju kādā citā skaistā sakoptā mājā, man kaut kas iedur sirdī un smeldz. Es saprotu par Gaidām, bet mani satrauc cits- visi trumpji, varēšana (zelta rokas), finansiāli resursi, sapratne ir vīra rokās, taču viņa domas un prioritātes ir citur. Es pārdzīvoju, ka nemāku un nespēju savu vīru motivēt, viņš arī ir teicis, ka izjūt spiedienu no manis, droši vien manī ir dusmas. Esam par šo ar vīru daudz runājuši, esmu stāstījusi kā jūtos, vīrs arī ir stāstījis kā pirmajā laulībā ir būvējis māju, ielicis sevi visu un beigās šķiršanās notikumu rezultātā māja bija jāpārdod.
Es saprotu, ka te ir viņa psiholoğiskie faktori, pagātne, bet nesaprotu, kur šajā visā lai palieku es, kā lai uzrunāju savu vīru, vai varbūt nemaz to vairāk nedarīt. Vīrs man ir teicis, ka viņš jūt, ka neticu viņa varēšanai, un man tiešām ticība ir maz, jo redzu, ka reālā darīšana ir maz, brīžiem šķiet, ka vīrs grib baudīt dzīvi un neiespringt. Kā atrast vidusceļu, kā pieņemt atšķirības vērtībās? Mācību neesmu apguvusi, jo katru reizi, kad vīrs saka, nogalē darīsim to un to, man sāp, ka viņš nedomā par mājas aktīvāku remontēšanu. Esmu mēģinājusi bēgt no situācijas un nebraukt uz lauku īpašumu, bet tas nav atrisinājums, jo kad aizbraucu, saprotu, cik tur ir Labi.
Pēdējais, esmu izveidojusi kolāžu ar māju un pielikusi pie sienas, un teikusi “Dievs lai notiek Tavs prāts”, taču kad par šo visu domāju mani pārņem skumjas, spēcīgas, ka vīrs mani nedzird, cik man tas ir svarīgi, manai veselībai. Acīmredzot nemāku pareizi runāt ar vīru, ka netieku sadzirdēta, par to pārdzīvoju. Vēl viens aspekts, tajā pašā laikā vīrs lūdz, lai kļūstu viņa uzņēmumā par valdes locekli uz zināmu laika periodu, un es saprotu ar prātu, ka gudrai sievai būtu jāatbalsta vīrs un ģimenes labklājība, taču ar sirdi vai ego es pretojos, jo nejūtu līdzvērtīgas pozīcijas. Mājas lietas virzās lēni, vīrs neuzņemas atbildību, bet no manas puses atbildību ( kļūt par uzņēmuma valdes locekli ģimenes kopējam labumam) gaida. Ko es daru nepareizi komunikācijā, dzīves uztverē, ka lietas tik ļoti otrādi-man jāuzņemas vīrišķās daļas atbildība, bet vīrs vēlas baudīt dzīvi, manā skatījumā.
Elvita Rudzāte atbild: Ilzei ir jāmācās būt pacietīgai un jāpārstāj salīdzināt. Viņai šobrīd ir lauku īpašums, kur viņa var dzīvot, tad šajā brīdī patiešām ir jāizbauda viss tas, ko sniedz šī iespēja, atbrīvojot vēlmi sakārtot īpašumu, bet pacietīgi gaidot, kad vīrs to izdarīs un viņš noteikti to izdarīs, kad jutīs sievas beznosacījumu mīlestību.
Viņas vīrs neapzināti baidās savest kārtībā lauku īpašumu, jo domā, ka vēsture atkārtosies – viņam zemapziņā slēpjas bailes, ka pēc īpašuma sakārtošanas, viņš zaudēs ģimeni. Ilzei maksimāli ir jābalsta vīrs ar savu mīlestību, atbalstot viņu darbā, tad viņš vēlēsies iepriecināt sievu, un viņš ļoti labi zina, kā vislabāk viņš varētu iepriecināt sievu. Iesaku Ilzei neizvirzīt vīram prasības un nenoteikt termiņus uzdevumu izpildei. Drīzāk iesaku viņai padomāt kā vislabākā veidā nodot vīram savu mīlestību, lai viņš to sajustu, jo viņš cieš no lielām bailēm “mani nemīl”, kas bloķē mīlestības enerģijas saņemšanu. Tāpēc viņš mīlestības trūkuma izjūtu neapzināti cenšas slēpt, baudot dzīvi.
Ilzes nelaime un neapgūtās mācības ir salīdzināšana un vēlmes. Ja Ilze nesalīdzinātu ar citiem sakoptiem īpašumiem, tad viņa spētu priecāties par to, kas ir dots. Ja viņā nebūtu vēlmes – gribu…, gribu…, gribu…, tad nebūtu vilšanās izjūtas, neapmierinātība un skumjas. Diemžēl pašlaik Ilze visu uzmanību ir koncentrējusi uz savām vēlmēm, kas ir ļoti bīstami laulībai. Ilzei ir jāiemācās priecāties par to, ko Dievs viņai ir devis un nedzīvot gaidās. Iesaku viņai uz papīra lapas uzrakstīt visu to, ko Dievs viņai ir devis un katru dienu no rīta/vakarā izlasīt šo lapu.