Sanita jautā: Es gribēju uzprasīt kā atbrīvoties un pārvarēt bailes runāt un kontaktēties ar citiem cilvēkiem. Man ir vienmēr bijušas problēmas ar runu. Gribu beigt baidīties un gribu, lai tas viss man viegli nāk. Ir grūtības ar iedraudzēšanos un draugu atrašanu!!! Gribu būt ievērojama, skaļa un pašpārliecināta personība. Un pašapzinīga. Kā šito visu dabūt gatavu ar Jūsu portāla palīdzību??? Ar ko būtu jāsāk!!! Esmu pamanījusi, ka ikdienā daudz lasu Jūsu portālu, daudz esmu apguvusi visādas Jūsu mācības. Vēl ir palikušas šīs problēmas!!! Kādas bailes tagad atbrīvot, netieku gudra!!!
Elvita Rudzāte atbild: Komunikācijas problēmu pamatā ir bailes “mani nemīl”. Bailes “mani nemīl” māca mīlēt, negaidot neko pretim. Ja cilvēks mīl, negaidot kā tiks novērtēta viņa mīlestība, tad viņš jūtas brīvs. Ja cilvēks dzīvo gaidās, ka viņa doto kāds pamanīs un novērtēs, tad nākas piedzīvot vilšanās situācijas un katra mazākā kļūme šajā cilvēkā izsauc stresu bailes “mani nemīl”.
Bailes “mani nemīl” uzdevums ir atgādināt cilvēkam, ka viņu mīl Augstākie Spēki, Dievs un cita dzīvā radībiņa, piemēram, kāds mājdzīvnieks vai istabas augi vai bērzs pie mājas. Nelaime ir tā, ka cilvēki šo mīlestību nepamana, jo ar mīlestību saprot tikai tuvinieku doto mīlestību.
Jo augstāk attīstīts gars, jo mazāk viņā ir gaidas un viņš kļūst par devēju. Tāpēc tik svarīgi ir paplašināt apziņas līmeni. Laimīgs cilvēks ir devējs, t.i., tāds cilvēks, kas spēj nesavtīgi dot, neko negaidot pretim. Šāds cilvēks neapvainosies uz tuviniekiem, kas viņa doto nepamana vai skaļi nenovērtē (nepaslavē). Šāds cilvēks izjutīs prieku par iespēju kādam palīdzēt. Cilvēks, kas ir izpratis Dievišķo Došanas-ņemšanas likumu un ikdienā to praktizē, nejūt bailes “mani nemīl”, jo viņš ir piepildīts ar to mīlestību, kuru viņš dod citiem.
Tātad galvenā mācība, ko stress bailes “mani nemīl” māca ir nesavtīga mīlestības došana, kas piepilda pašu cilvēku ar mīlestību un tāpēc viņš neizjūt mīlestības trūkumu. Pat, ja tuvinieki vai apkārtējā sabiedrība pret šo cilvēku izturas noraidoši, viņš vienalga jūtas laimīgs, jo viņš ir mīlestības devējs.
Vairāk par bailēm “mani nemīl” lasīt šeit un kā no tām atbrīvoties lasīt šeit.
Sanita raksta: “…Gribu būt ievērojama, skaļa un pašpārliecināta personība. Un pašapzinīga…”
Man žēl Sanitas, ka viņai ir tādas vēlmes. Šīs vēlmes cilvēku iznīcina. Es mācu cilvēkiem dzīvot saskaņā ar savu būtību, bet tas nav tas pats, ko vēlas Sanita. Tā ir mūsdienu sabiedrības problēma, ka pat psihologi nav sapratuši, cik kaitīga ir pašpārliecinātība un nesapratne, kas ir pašapziņa.
Garīgi attīstīts cilvēks nevēlas būt skaļš, ievērojams, slavens un pašpārliecināts. Viņam nav nepieciešama vara un materiālie labumi. Viņš ir laimīgs, ka spēj dot to, kas viņam ir, piemēram, dalīties ar savām zināšanām. Viņam nav vajadzīgs, lai viņu apbrīno un slavina. Viņam nav kompleksu un viņu nesatrauc citu cilvēku nievājošās piezīmes vai kritika. Viņš ir pašpietiekams bet ne egoists, jo viņš domā tikai par to, kā palīdzēt citiem, nevis par savu labumu. Viņš ir gatavs sevi upurēt labas idejas vārdā.
Iesaku Sanitai padomāt, kā dzīvot tālāk – tuvoties Dievam, vai attālināties no Tā. Pašlaik viņa mēģina izmantot dažādas dzīves gudrības savtīgos nolūkos, bet Dievs nekad nepieļauj sevi izmantot savtīgos nolūkos. Sitiens nāk vēlāk, kad cilvēks to vismazāk gaida un ir visvājākais. Jo vairāk esi izmantojis dzīves gudrības savtīgos nolūkos, jo sāpīgāks sitiens.
Sociālais uzņēmums “DVĒSELES MIERS” aicina piedalīties onkoloģiskos slimniekus (pieaugušos) psihosociālās rehabilitācijas programmas “Per aspera ad astra” septiņu nodarbību ciklā “IESPĒJU UN RESURSU MEKLĒŠANA”, 12.09.2024.- 24.10.2024. “Per aspera ad astra” tulkojumā no latīņu valodas – “Caur ērkšķiem Lasīt vairāk …