Ko māca bērnībā piedzīvotās situācijas? 26.12.2019
Keitija jautā: Visu savu mūžu atceros situāciju no bērnības. Toreiz mamma bija uzvārījusi zupu, bet diemžēl es nespēju to zupas šķīvi pilnībā izēst. Mamma sadusmojās un teica, ka, ja es neapēdīšu zupu, viņa mani izliks no dzīvokļa gaitenī. Atceros, ka toreiz es kaut kā piespiedu sevi un to zupu apēdu. Mans pirmais jautājums – ko
šis notikums man māca? Toreiz es ļoti sabijos no mammas vārdiem. Turklāt bija jau vēls vakars un tas vēl vairāk pastiprināja baiļu sajūtu.
Iespējams, ka šis notikums dramatismu ir paspilgtinājis ar to, ka bērnība tika aizvadīta rajonā, kurā harmonija pilnīgi noteikti nevaldīja. Tā bija ikdiena, ja trepju telpā ar pārsistām galvām gulēja dzērāji vai, ja kaimiņos bija dzirdama skaļa lamāšanās, fiziska vardarbība u.tml. Regulāri bija redzamas ātrās palīdzības mašīnas. Vēl maza būdama es redzēju mirušus kaimiņus.
Bērnībā redzētais manī radīja pārliecību, ka pasaule ir baisa un nedroša vieta. Šobrīd vēlos atlaist šo negatīvo pārliecību. Mans otrs jautājums – kas jāmācās no laika, kas aizvadīts šajā drūmajā rajonā? Kādu mācību man pasniedza kaimiņi, kuri nodevās alkoholismam, fiziskai vardarbībai?
Elvita Rudzāte atbild: Keitijas māte ar savu uzvedību mācīja viņai, ka nedrīkst bērnam neko uzspiest ar varu un šantažēt. Arī ēdienu nedrīkst spiest ēst, bet jāmāca bērnam pašam paņemt tik daudz ēdiena, cik viņš varēs apēst, kaut vai liekot ēdienu šķīvī pa vienai karotītei vairākas reizes, jo neviens nezina kāda būs apetīte. Ja Keitija nevienam neuzspiež savu gribu un nevienu nešantažē, īpaši savus bērnus, tad viņa no mātes kļūdām ir mācījusies.
Keitijas kaimiņi mācīja, ka pasaule patiešām kļūst nedroša, ja cilvēce degradējas. Viņas kaimiņi, lietojot alkoholu degradējās, tāpēc arī vide bija tik nedroša. Viņas kaimiņiem nebija neviena, kas pasniedz roku un sniedz beznosacījumu mīlestību, tāpēc viņi iegrima arvien dziļākā tumsā, jo vēlme pēc alkohola rodas no lielas mīlestības trūkuma izjūtas un skumjām, kas pārsniegušas kritisko robežu. Ja Keitija mācās izprast dzīvi, apgūst Dievišķo zinātni un atgriežas ticībā pie Dieva, tad viņa ne no kā nebaidīsies. Lai kas notiktu pasaulē, viņa zinās, ka viņas dvēsele tiks glābta un evolūcija turpināsies kaut vai uz citām planētām, ja cilvēce iznīcinās planētu Zeme.
Ja Keitija kaut ko dara savu iespēju robežās, lai cilvēce kļūtu labāka, tad viņa šo dzīvi nebūs nodzīvojusi veltīgi. Iespējams viņas Dievišķais uzdevums ir palīdzēt tieši cilvēkiem, kādi bija viņas kaimiņi.
Sociālais uzņēmums “DVĒSELES MIERS” aicina piedalīties onkoloģiskos slimniekus (pieaugušos) psihosociālās rehabilitācijas programmas “Per aspera ad astra” septiņu nodarbību ciklā “IESPĒJU UN RESURSU MEKLĒŠANA”, 12.09.2024.- 24.10.2024. “Per aspera ad astra” tulkojumā no latīņu valodas – “Caur ērkšķiem Lasīt vairāk …