Uzticība – atbildības pamats 02.09.2021
Uzticība ir brīva un apzināta izvēle. Tā ir atbildības uzņemšanās. Piemēram, Valsts Prezidents dodot zvērestu sola uzticību valstij, laulātie sola uzticību viens otram, Saeimas deputāti sola uzticību saviem vēlētājiem utt.
Zvērestu došana ir rituāli, kas palīdz nostiprināt un apliecināt gatavību būt uzticamam. Ģimenē uzticību saprot kā vienu no mīlestības apliecinājuma formām, un reizē tā ir atbildība otra priekšā, paredzot atteikšanos no kārdinājumiem ārpus šīm attiecībām. Savukārt neuzticības pamatā bieži var būt nepārliecinātība par sevi, kas mudina mainīt partnerus pašapziņas paaugstināšanai.
Bērns mācās uzticību no saviem tuvākajiem cilvēkiem – vecākiem vai māsām un brāļiem, vecvecākiem.
Svarīgi jau pašā bērnībā ir tas, vai kā bērns varam uzticēties vecākiem. Vai viņi vienmēr bijuši klāt. Vai viņi nav mānījuši, melojuši… Tā jau ir tā pirmā, cilvēciskā uzticība, kas veido mūsu pašu uzticības kanonus turpmāk. Ja mums ir labs piemērs uzticībai, tad mēs paši būsim labi piemēri tai.
Uzticību palīdz stiprināt ticība Dievam, Dievišķajiem likumiem, Augstākajiem Spēkiem un Smalkā plāna eksistencei. Cilvēks, kas tic, ka nekas nevar palikt nepamanīts, vairāk pārdomā savu rīcību un vārdus, jo viņš apzinās, ka ar saviem vārdiem un darbiem viņš uzņemas atbildību. Ja pieļaus kļūdu, tad tā atgriezīsies ar dubultu spēku. Tāpēc atbildība pašam pret savu dzīvi jeb likteni palīdz pārvarēt kārdinājumu situācijas, no kurām neviens nevar izvairīties.
Skatīties uz uzticību ar citām acīm – tā ir viena no nozīmīgākajām lietām, ko šodienas organizāciju vadītāji var darīt, lai sasniegtu un uzturētu organizācijai izcilus sasniegumus.
Pārāk bieži darbinieku uzticība tiek pieņemta par pašsaprotamu un tā pārāk zemu tiek novērtēta. Personāla vadībā to sauc par lojāliem darbiniekiem, kas nenodos savu organizāciju. Franču sakāmvārds saka, ka zivis ūdeni atklāj pēdējās. Citiem vārdiem sakot, zivis ir tik ļoti pieradušas pie ūdens, ka tās neapzinās tā eksistenci līdz brīdim, kad ūdens ir par maz, vai tas tiek piesārņots. Līdzīgi cilvēki uzticību bieži nenovērtē. Mēs tik ļoti esam pieraduši pie uzticības klātbūtnes, ka pieņemam to par pašsaprotamu līdz mirklim, kad piedzīvojam nodevību. Tajā mirklī nākas atzīt zemas vai neesošas uzticības sāpīgos blakusefektus.
Tomēr jāatzīst, ka pēdējo gadu laikā aizvien vairāk organizāciju vadītāju uz uzticību lūkojas ar jaunām acīm, uztverot to kā nozīmīgu vērtību. Viņi ar savu pieredzi piedzīvo, kā uzticība ietekmē pilnīgi visu organizācijā sākot ar ikvienu darbību, lēmumu un beidzot ar attiecībām. Uzticība ir vienīgā, visspēcīgākā un ietekmīgākā svira, kas vadītājiem pieejama, lai veiktu pārmaiņas organizācijā.
Ja organizācijas vadība neuzticas darbiniekiem, tad organizācijā tiek ieviesta stingra atskaišu sistēma, kas apgrūtina darbu un prasa daudz laika. Par patērēto laiku ir jāmaksā, tāpēc vadība, kas ir ļoti birokratizējusi darbu, patiesībā dārgi maksā par pašu radīto birokrātiju. Tas pats attiecas uz valsts radīto birokrātiju, tā ļoti dārgi izmaksā valstij un valstī birokrātija attīstās tikai tāpēc, ka ierēdņi neuzticas nodokļu maksātājiem.
Uzticība ir tad, kad jebkurš ģimenes vai darba kolektīva dalībnieks jūtas un var brīvi, atklāti izteikties, nebaidoties no tūlītēja emocionāla uzbrukuma, kritikas savā virzienā. Mēs bieži lietojam teicienu, ka klusēšana ir piekrišana, taču klusēšana nav piekrišana. Drīzāk tā nozīmē to, ka mēs nejūtamies droši izteikt savu viedokli.
Tātad, ja es uzdrīkstos izteikt droši savu viedokli, tas nozīmē, ka uzticos tam, kam es šo viedokli izsaku un nebaidos, ko par mani padomās, ja mans viedoklis atšķirsies no citiem viedokļiem.
Uzticība tiek zaudēta pēc nodevības piedzīvošanas. Tomēr arī nodevību katrs cilvēks uztver atbilstoši savai vērtību sistēmai. Tas, kas vienam ir nodevība, cita uztverē var nebūt nodevība. Jo augstākas vērtības, jo grūtāk būt uzticamiem tiem, kuri neseko tik augstām vērtībām. Piemēram, laulības pārkāpumus daudzi cilvēki mūsdienās neuzskata par kļūdu, jo viņu vērtību sistēmā stipra ģimene nav vērtība, jo viņiem citas vērtības ir daudz augstākas par ģimenes vērtību, piemēram, slava vai vara. Tāpēc patiesi uzticīgi ir tie, kuri izprot, kas ir mūžīgas paliekošas vērtības un kas ir pārejošas laicīgas vērtības, sekojot mūžīgajām vērtībām.
Nav labāku darbinieku organizācijā kā tie, kas seko mūžīgajām vērtībām. Nav labāku draugu un tuvinieku, kas seko mūžīgajām vērtībām. Tāpēc uzticība pati par sevi ir ļoti nozīmīga vērtība, kuru pazaudējot, var pazaudēt visu.
Visiem nodevējiem ir briesmīgs liktenis. Visiem uzticīgajiem ir iespēja piedzīvot brīnumus, jo Dievs mīl uzticīgos un nekad neatstāj bez atbalsta grūtu dzīves brīžu laikā. Ja tevi kāds nodod, tad tava uzticība tiks atalgota ar citu cilvēku, kurš novērtēs tavu uzticību un to sargās kā lielu vērtību. Tikai neuztver šo uzticību kā pašsaprotamu līdzīgi kā zivs ūdeni, jo Dievs mēdz ne tikai dot, bet arī atņemt to, ko cilvēki nenovērtē.
Uzņemies atbildību par savu dzīvi un likteni, tad tu būsi uzticīgs pats sev un visās dzīves situācijās dzirdēsi savu sirdsapziņu, kas atturēs no kļūdu pieļaušanas, kā arī dzirdēsi savu sirdsbalstiņu, kas parādīs pareizo ceļa virzienu.
Autore: Elvita Rudzāte